Tema 5 Lucrare practică^{∗}

Prenume Nume^{†} Univ. Al. I. Cuza Iaşi

Prenume2 Nume2 Institutul de Cercetări Agricole, Ohio

joi, 20 martie 2008

Abstract

Vom folosi o parte din numeroasele cunoştinţe pe care le-am dobândit deja în utilizarea programului L^{A}TEXşi vom învăţa să facem şi unele lucruri noi.

Tema practică pe care o primiţi astăzi trebuie terminată în două ore. Ea constă în reproducerea exactă a documentului de faţă şi în urmarea cu fidelitate a instrucţiunilor din document. La sfârşit, lucrările vor fi salvate pe un suport de memorie al profesorului. Ele vor servi la evaluarea finală.

Este, din păcate, singurul mod de a vă responsabiliza, de a vă ajuta să adoptaţi atitudinea corectă faţă de acest obiect.

1 Preliminarii

Creaţi un nou document, de preferinţă pe Birou, şi atribuiţi-i numele dumneavoastră şi extensia .tex. Puteţi face de pildă acest lucru deschizând aplicaţia WinTEXşi folosind comenzile New … şi Save As … din meniul File.

Plasaţi la începutul fişierului comanda \documentclass{article}, apoi aveţi grijă să puneţi tot textul documentului între \begin{document} şi \end{document} şi să rezervaţi preambulul doar pentru comenzi care nu genereazătext, ca de pildă comenzile de configurare a formatului paginii, definiţii de comenzi, de lungimi şi de contoare, comenzi de importare a unor pachete de definiţii etc.

2 Titlul şi rezumatul documentului

Definiţi titlul cu ajutorul comenzii \title{}, autorul (sau autorii) cu ajutorul comenzii \author şi data cu ajutorul comenzii \date{}. Plasaţi o notă de subsol, care să comenteze titlul sau autorul între acoladele comenzii \thanks{}. Separaţi autorii între ei cu comanda \and şi treceţi la linie nouă cu comanda \\. Puteţi plasa aceste comenzi oriunde, fie în preambul, fie în ambientul document. Ele nu produc text, ci fixează doar valorile unor parametri, care vor fi folosiţi pentru generarea de text.

∗Imprimarea acestei lucrări s-a făcut pe cheltuiala autorului şi cu aparatura lui proprie.

Nici Universitatea Al. I. Cuza, nici Facultatea ei de Matematică nu şi-au adus vreo contribuţie.

†E-mail: prenume.nume@yahoo.com

Generaţi apoi titlul în text, după comanda \begin{document}, cu ajutorul comenzii \maketitle. Creaţi îndată după aceea rezumatul, folosind ambientul

abstract.

Pentru a forţa scrierea titlului şi a rezumatului pe o pagină independentă, plasaţi-le în ambientul titlepage.

3 Introducerea caracterelor

Scrieţi textul îngrijit, fără greşeli de introducere a caracterelor, folosind semnele diacritice ale limbii române. Nu uitaţi punctuaţia. Lăsaţi spaţiul cuvenit între cuvinte şi după semnele de punctuaţie, dar nu lăsaţi niciun spaţiu înainte de acestea din urmă! Pentru puncte de suspensie, folosiţi comanda \ldots.

Observaţi că L^{A}TEXlasă un spaţiu mai mare între propoziţii decât între cuvinte. Pentru a evita acest lucru după abrevieri, plasaţi după punctul abreviator comanda \␣, care generează un spaţiu normal între cuvinte. Invers, dacă L^{A}TEXse păcăleşte şi crede că un punct e abreviator când, de fapt, el încheie o propoziţie, atunci se pune înaintea punctului comanda \@. Acest lucru se întâmplă când scrii propoziţia: M-am întâlnit cu X. Experimentaţi şi observaţi că L^{A}TEXgenerează un spaţiu prea mic. Propoziţia se scrie corect M-am \^{i}nt\^{a}lnit cu~X\@. Notaţi şi utilizarea spaţiului insecabil (caracterul ~), care evită situaţia în care ultimul cuvânt, foarte scurt, al propoziţiei, ar rămâne orfan pe rândul următor. Va trebui, de exemplu, să folosiţi acest caracter înainte de ultimul cuvânt al rezumatului.

Pentru text italic se poate folosi comanda \emph{}, iar pentru text aldin, comanda \textbf{}. Pentru a introduce în document text neformatat, inclusiv comenzi L^{A}TEXneprocesate, folosiţi comanda \verb+text+. Caracterul + poate fi înlocuit cu orice alt caracter ce nu figurează în text.

Dacă despărţirea în silabe nu se face corect, indicaţi explicit punctele unde aceasta poate avea loc cu comanda \-: ca\-rac\-ter.

Dacă textul unui paragraf depăşeşte marginea din dreapta, plasaţi-l între acolade şi adăugaţi undeva comanda \sloppy. O altă comandă utilă este \linebreak[3] care îndeamnă L^{A}TEXsă sară la o linie nouă. Aici 3 poate fi înlocuit cu un număr de la 0 la 4, pentru a da o comandă mai mult sau mai puţin categorică.

3.1 Comentarii

   %%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%%
   %sa nu uit de comentarii!

Nu uitaţi că aveţi posibilitatea să comentaţi textul pe care-l scrieţi.

3.2 Definirea unei comenzi

Definiţi comenzi care să vă uşureze munca, de exemplu abrevieri: newcommand{\pt}{pentru} sau newcommand{\si}{\c {s}i}. Observaţi însă că, ca şi după comanda \LaTeX, aveţi probleme cu generarea spaţiului după comandă. Puteţi folosi comanda \␣ descrisă mai sus sau, în acest caz foarte particular, puteţi adăuga spaţiul în chiar definiţia comenzii.

4 Pachete de macrodefiniţii

O soluţie mai radicală e folosirea pachetului xspace. Un alt pachet util este indentfirst, care adaugă alineat şi în primul paragraf de după un titlu, acolo unde regulile tipografice ale limbii engleze cer să nu se lase alineat. Plasaţi deci, îndată după comanda \documentclass{}, comenzile următoare:

   \usepackage{xspace}
   \usepackage{indentfirst}

5 Capitole

Folosiţi comenzile \section{Titlu de secţiune} şi \subsection{Titlu de subsecţiune} pentru a genera unităţi secţionale.

6 Ecuaţii

Scrieţi măcar două ecuaţii simple, ca de pildă:

(x_{1} + x_{2})^{2} = x_{1}^{2} + x_{2}^{2} + 2x_{1}x_{2}.

Pentru a le numerota, plasaţi-le în ambientul equation. Schimbaţi opţiunile comenzii documentclass, alegând fleqn, leqno şi observaţi ce se întâmplă.

7 Referinţe încrucişate

Plasaţi comanda \label{sec1} îndată după comanda care introduce prima

secţiune. Scrieţi aici Vezi Sec\c{t}iunea~\ref{sec1}, pagina~\pageref{sec1}

şi uite ce se întâmplă: Vezi Secţiunea 1, pagina 1! În mod asemă nător, faceţi o referina̧ la una din ecuaţiile pe care le-aţi scris.

8 Formatul paginii. Opţiuni ale clasei de document

Dacă mai rămâne timp, definiţi un antet şi un subsol pentru paginile de document şi schimbaţi stilul de numerotare. Modificaţi parametrii de lungime care guvernează punerea în pagină şi experimentaţi scrisul pe două coloane. (Folosiţi-vă de comenzile \onecolumn, \twocolumn pentru porţiuni de document.)

9 Concluzie

Să înveţi comenzile L^{A}TEXnu e uşor deloc. Şi ca şi cum n-ar fi de ajuns, chiar dacă le ştii, să le pui în practică cere destul de mult efort. Nu e un lucru care se poate face entre deux fourchettes, cum ar fi spus François Mauriac, cu un ochi pe Messenger, jucând pocker cu calculatorul şi amuzându-te cu colegul de alături. Dacă faci aşa, n-ai să înveţi nimic niciodată.

10 Formatul documentului

Orice fişier L^{A}TEX începe cu o comandă care specifică formatul global al documentului:

\documentclass[options]{class}

unde:

class este formatul global al documentului, numit în L^{A}TEX clasă de document(e);

Clasele standard de document sunt article, report, book, letter şi slides,

destinate, respectiv, articolelor, rapoartelor, cărţilor, scrisorilor şi prezentărilor electronice. În nucleul programului L^{A}TEX mai există încă cinci clase de document, de mai mică însemnătate: proc, În afară de acestea, există numeroase alte clase de document, scrise fie de edituri sau reviste, în intenţia de a facilita autorilor accesul la standardul tipografic propriu, fie de simpli utilizatori entuziaşti şi puse la dispoziţia publicului.

Clasa de document este responsabilă de aparenţa globală a documentului. Clasa de document implementează structuri variate (antete, subsoluri, liste, paragrafe cu diverse stiluri, note, titluri, tabele, figuri), le setează parametrii impliciţi şi le expune prin punerea la dispoziţie a unor comenzi. Prin intermediul acestor comenzi, care apelează secvenţele de cod generatoare (macrodefiniţiile), utilizatorul poate crea în documentul său instanţe concrete ale acestor structuri. De cele mai multe ori, utilizatorul are un acces complet la parametrii acestor structuri, prin intermediul argumentelor comenzilor sau prin posibilitatea de a redefini lungimi şi numere. Cele mai multe dintre aceste structuri sunt comune mai multor (sau chiar celor mai multe) clase de document, şi au atunci nume de comandă care le instanţiază identice, deşi implementarea lor concretă (macrodefiniţiile corespunzătoare) şi parametrii lor impliciţi pot diferi foarte mult de la o clasă la alta. Clasele de document sunt scrise în TEX. Ele sunt secvenţe de macrodefiniţii . Unele structuri, ca de pildă prima pagină a documentului, sunt instanţiate automat, la întâlnirea comenzii \begin{document}. Celelalte se instanţiază la cererea expresă a utilizatorului, care apelează macrodefiniţiile corespunzătoare cu ajutorul comenzilor ce se intercalează în text. Textul însuşi poate fi privit ca o succesiune de comenzi, fiecare literă sau spaţiu reprezentând comanda ca apelează caracterul respectiv, cu parametrii (caracter de imprimerie, familie, stil, corp, culoare etc.) în vigoare la un moment dat.

Clasa de document este responsabilă de aparenţa globală a documentului, prin aspectul unitar şi consonant al structurilor pe care le instanţiază, automat sau la cererea utilizatorului, şi prin valorile implicite ale parametrilor acestor structuri. Totodată, prin biblioteca de comenzi pe care le pune la dispoziţia utilizatorului, ea creează o interfaţă simplificată între utilizator şi TEX. Această interfaţă este unitară, structurile comune mai multor clase fiind instanţiate prin nume de comandă identice, deşi implementarea lor concretă (macrodefiniţiile corespunzătoare) şi parametrii lor impliciţi pot diferi foarte mult de la o clasă la alta. Cum cele mai multe structuri sunt comune celor mai multe clase de document, diferenţele de interfaţă dintre clase sunt minore.

ΩASTĂflh Ååů

O clasă de documente e un obiect destul

de complex şi greu accesibil novicelui,

poate cel mai opac dintre conceptele cu care operează L^{A}TEX. Din acest motiv, crearea unei noi clase de documente este o operaţiune dificilă, care necesită cunoştinţe de TEX, inaccesibilă începătorului sau utilizatorului mediu. Lipsa de flexibilitate în ce priveşte personalizarea clasei de document este poate dezavantajul cel mai mare al programului L^{A}TEX.

options e o listă de opţiuni, separate prin virgulă, care setează şi ele parametri ce privesc aspecte ce ţin de formatul global al documentului.

Când sunt prezente mai multe opţiuni, ordinea în care apar ele în listă nu are nicio importanţă.

Sunt mai multe categorii de opţiuni, pe care lista următoare nu pretinde că le epuizează. Unele opţiuni nu se pot combina decât cu anumite clase de document Din fiecare categorie cel mult o opţiune poate figura în lista options. Prezenţa lor nu e obligatorie: din fiecare categorie, una din opţiuni este implicită şi ea e cea care se manifestă în absenţa unei opţiuni din categoria respectivă.

10pt, 11pt, 12pt corpul caracterului folosit pentru textul ordinar; corpurile celorlalte caractere, pentru titlu şi intertitluri, pentru notele de subsol sau pentru indici şi exponenţi se raportează proporţional la acesta;

a4paper, a5paper, letterpaper, b5paper, legalpaper defineşte formatul

hârtiei, opţiunea implicită fiind letterpaper.

titlepage, notitlepage specifică dacă documentul trebuie dotat sau nu cu o pagină rezervată titlului. Prima opţiune e implicită pentru clasele de documente book şi report, iar a doua pentru clasa de documente article.

openany, openright^{1} stabilesc că orice nou capitol trebuie să înceapă pe pagina următoare, respectiv pe următoarea pagină impară. L^{A}TEX realizează acest lucru apelând întâi, ori de câte ori generează un nou capitol, comenzile de salt de pagină \clearpage şi \cleardoublepage, pentru care v. mai departe. Opţiunea implicită este de a deschide capitolele chiar pe pagina curentă, fără salt de pagină.

Lista precedentă de categorii nu e exhaustivă şi nici listele de opţiuni dintr-o categorie dată nu sunt în general exhaustive.

1Nu au sens şi sunt disponibile în clasa de document article pentru că articolele nu pot avea capitole. V. mai departe.

11 Despărţirea în silabe

L^{A}TEX efectuează singur despărţirea în silabe a unui document, în baza unor algoritmi complecşi care, pe de o parte, ţin seama de regulile de punctuaţie ale limbii de redactare şi, pe de altă parte, printr-un sistem de penalităţi, ţin cont de anumite constrângeri estetico-tipografice.

Când apar doar greşeli minore de despărţire în silabe a unor cuvinte, acestea pot fi corectate fie prin declararea, la începutul documentului, a unei liste de excepţii, fie prin indicarea, direct într-un cuvânt problemă, a punctelor în care despărţirea în silabe e admisă. Cele două posibilităţi sunt realizate cu ajutorul următoarelor două comenzi.

\hyphenation{lista} declară punctele admise de despărţire în silabe ale cuvintelor din lista, unde lista e o listă de cuvinte, separate prin spaţiu, cu limitele silabice marcate prin inserarea unui caracter -. În listă nu se admit cuvinte ce conţin cratime sau caractere speciale, generate de comenzi L^{A}TEX.

   Exemplu. \hyphenation{sub-iect␣ob-iect}

Comanda \-, plasată în mijlocul unui cuvânt permite ruperea cuvântului respectiv între linii în acel punct. Mai multe comenzi \- pot fi plasate în acelaşi cuvânt, în fiecare punct admis de despărţire în silabe câte una.

   Exemplu. pseudo-nor\-m\u{a} \c si semi\-norm\{a}

Indicarea în acest mod a măcar unui punct de despărţire inhibă despărţirea în silabe în orice alt punct. Deci această comandă corectează eventualele greşeli ale programului. Pe de altă parte, pentru a lăsa L^{A}TEX să decidă o aşezare optimală în pagină, este bine să i se indice toate punctele posibile de rupere între linii ale cuvântului problemă, între care el îl va alege pe cel mai bun. Efectul acestei comenzi e local, spre deosebire de cel al comenzii precedente. Dacă cuvântul se repetă în text, L^{A}TEX nu-şi va aminti setările anterioare.

Astfel de excepţii apar atunci când în text figurează

• nume proprii, care doar în mod excepţional pot fi despărţite în silabe,

• cuvinte străine, care se despart după regulile limbii de origine

• sau cuvinte compuse cu cratimă sau care conţin caractere generate cu comenzi L^{A}TEX, pe care numai în mică măsură programul e capabil să le gestioneze corect.

Într-adevăr, despărţirea în silabe se face după reguli specifice fiecărei limbi. Nucleul L^{A}TEX nu gestionează corect decât limba engleză. Pentru ca L^{A}TEX să despartă corect cuvintele la capăt de rând, în documente care au o altă limbă de redactare decât engleza americană, comenzile precedente nu sunt suficiente. El trebuie ajutat prin încărcarea unor pachete lingvistice, aşa cum este babel.

O chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestieO chestie

A fost odată ca-n poeşti, A fost ca niciodată, Din rude mari, împărăteşti,

Şi era una la părinţi

A fost odată ca-n poveşti, A fost ca niciodată, Din rude mari, împărăteşti, O prea frumoasă fată Din rude mari,

împărăteşti, O prea frumoasă fată

Şi era una la părinţi

Şi mândră-n toate cele Cum e fecioara între sfinţi

o Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisa

o Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisa

o Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisa o Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisao Causa o Caisa

1 aici

2 e aici